Minnested for Koreakrigens sjeler
Vi kontakter familiene til de vi har identifisert. Vi ringer snart.
-Hvem har Lee Jin-seoks fil? -Jeg. Hvordan det?
Jeg sjekket listen over levninger og bildene.
-Han står ikke som død eller savnet. -Ikke som overlevende heller?
Lee Jin-seok...
Liste over overlevende. Lever han fortsatt?
Bestefar! Telefon fra Forsvarets hovedkvarter!
-Hallo? -Jeg jobber med krigsutgravningene.
Jeg ringer for å bekrefte noen opplysninger.
Er De Lee Jin-seok som deltok i slaget ved Dumillyong?
Ja, det stemmer.
Vi har identifisert levningene etter Lee Jin-seok.
Jaså? Men jeg er Lee Jin-seok.
Kan det være levningene etter min bror? Er det Lee Jin-tae?
Nei, vi er sikre på at det er Lee Jin-seok.
Beklager at jeg forstyrret.
Det er nok en med samme navn.
Hva sa de? Gjaldt det broren din?
Jeg trodde det, siden de ringte fra Forsvaret.
Skal jeg hjelpe deg i hagen, bestefar?
Kan du kjøre meg?
Jeg kan kjøre ham.
Ikke vær redd, mamma.
-Mamma er urolig. Det er kaldt der. -Jeg ringer henne senere.
Du ble syk da du hadde vært i Kina for å lete etter broren din.
Kan du gå og starte bilen?
Husk å ta med deg legitimasjon. Det er et sperret område.
Ta det med ro. Jeg har legitimasjon så det holder.
Skal du gå med joggesko? Jeg kan pusse skoene dine i stedet.
Seoul, 1950.
Skopuss!
-Skopuss! -Skopuss!
De i midten er nye og kommer fra ltalia.
-De er utrolig fine. -Rene kunstverkene.
Høye hæler og utsøkte sømmer.
Jeg liker lave hæler bedre.
-De virker behageligere å gå i. -Jaså?
-Du kan sikkert lage noen enda bedre. -Om noen år, kanskje.
Jeg kommer til å bli stolt av deg når du får en butikk som denne.
-Hvorfor kjøpte du den? -Jeg syntes at du skulle ha en.
-Du ser bra ut. -Takk, bror.
Iskrem! Iskrem!
Vent!
-Gi meg en som er skikkelig kald. -Skal du ikke ha to?
-Det holder med én. -Greit. Her har du en som er kald.
-Vær så god. -Du har allerede spandert for mye.
-Skal ikke du ha en? -Jeg vil heller beholde tennene.
-Hvor mye? -40 won. Ha en fin dag.
-Ta en bit. Den smelter. -Nei.
Jin-tae! Trikken!
-Hvor skal dere? -Vi må hjem.
-Jeg har gjort matteleksene. -Jeg lærer deg noe nytt i morgen.
Vi snakkes!
Mamma!
-Er dere ikke ferdige ennå? -Hva tror du? Det er travelt her.
-Jin-seok er også her. -Hei, Young-shin!
Kutt ut det der. Jeg kan gi deg en tallerken.
Kutt ut, sa jeg. Kom hit.
Slutt! Jeg er ikke noe barn.
Hvordan står det til?
Hvor har du fått kornet fra?
Jeg fikk det fordi jeg lovte å gå på et slags møte.
Underskriften min i bytte mot korn. Mamma burde også ha gjort det.
-Ingenting er gratis. -Jeg hadde drept for gratis mat.
Kan dere stenge? Pappa venter.
Jin-seok gjorde det best i klassen på eksamen, pappa.
Han kommer til å virkeliggjøre drømmen din.
Hjelp ham å komme inn på Universitetet i Seoul neste år.
Og sørg for at han får beholde helsen. Han var så syk i våres.
Ja, men jeg har det bra nå.
Mamma sier at du kan komme inn.
Husker du Young-shin, pappa? Hun skal gifte seg med Jin-tae i høst.
Mamma er litt redd fordi en så fin pike skal gifte seg med slik en slyngel.
Du hadde vært så stolt...
Ungene er sikkert sultne nå, mamma.
Vi rydder av bordet, Jin-seok. Gå og hjelp mamma.
Åpne gryten!
Nå igjen.
Ta dette. Jeg lagde det av kjolen min. Ikke mist det.
-Hva likte dere best? -Kjøttet!
-Kakene. -Frukten.
Kan vi gå og bade i bekken?
Nei, det er for sent. Vi må gå hjem.
Men det er søndag i morgen, så vi må ikke på skolen.
Det er for varmt til å gå og legge seg.
-Nei... -Vær så snill...
Du ser så lykkelig ut.
Jeg skulle ønske alle dager var slik. Verken mer eller mindre.
Jeg vet det. Jin-tae er litt brå. Men han har et godt hjerte.
Det er ikke farlig. Det er ikke kaldt. Skal jeg vise dere?
Hvorfor skal du forandre hælene? De høye er fine.
De er kjempefine. Skal du selge dem?
Vil du kjøpe dem?
Hvis jeg får en bra pris, så.
Du får aldri råd til sånne sko.
Hvorfor staves ikke dette slik det uttales?
-Ikke spør meg om sånne ting. -Dette er jo sånt man lærer i 2. klasse.
-Hold munn og hent flere sko. -Ja da, jeg skal gjøre det.
-Skal du lære meg matte i dag? -Skulle ikke du vært på biblioteket?
Har dere ikke hørt hva som har skjedd?
Det har brutt ut krig.
Alle soldater på permisjon skal melde seg omgående.
I morges angrep Nord-Koreas marionettregjering Sør-Korea, -
-men våre modige tropper tvinger dem tilbake.
Våre borgere må ikke la seg lure-
-av grunnløs propaganda fra nord.
-Hva er alt dette? Skal vi flytte? -Vi må bære det.
Bare mat og klær. Onkels hus ligger for langt borte. La det være.
-Nei! Jeg kan bære det. -Vi kan ikke ta med alt dette.
-Jeg kan bære det! Jeg kan bære alt! -Ikke vær dum.
-Jeg sa at jeg skulle bære det. -Vi kommer snart tilbake.
Hvordan kan du vite det? Ingen vet hva som kommer til å skje.
Og nå som alt begynte å gå bra.
Noen kommer til å ta alt sammen mens vi er borte.
Hvordan vil det gå med kimchi-grytene jeg gravde ned? Og grønnsakshagen?
De klarer seg til vi kommer tilbake.
-Tenk om du blir innkalt. -Bare hvis de vil ha støvlene pusset.
Vi må skynde oss. Snart er veiene fulle av flyktninger.
Skynd deg, Young-ja.
Mamma!
-Mamma sier at vi må holde sammen. -Young-min kan sitte her.
Hold deg fast.
-Vi kommer snart tilbake. -Skynd deg, Jin-seok!
-Hold hverandre i hendene! -Young-ja!
Taegu, juli 1950.
Hvorfor i helvete bare står toget der?
Jeg har jo sagt at det ikke går noen tog for sivile.
-Unnskyld. Hvor finner jeg et apotek? -Jeg vet ikke.
La oss dra til fronten og knuse kommunistene!
Vi må beskytte vårt land!
-Det går ingen tog vi kan ta. -Det der borte, da?
-Det skal til fronten. Er Jin-tae her? -Ikke ennå.
Jin-tae kommer snart tilbake med medisin.
Vi er her i offisielt ærend.
Alle menn mellom 18 og 30 må komme frem.
Alle menn mellom 18 og 30! Kom frem hit!
Hva er det som skjer?
-Når ble du født? -1921.
Alle menn mellom 18 og 30, kom frem.
-Hvor gammel er du? -18.
-Bli med oss. -Hva er det som skjer?
Du trenger ikke gjøre som de sier.
Det går nok bra. De vil sikkert bare stille noen spørsmål.
Kom igjen, bli med meg.
Det er ikke farlig. Jeg er fortsatt bare student.
-Nei, Jin-seok! -Du må ikke gå!
Ikke vær redd. Det ordner seg.
-Gi det til Young-min. Hva har skjedd? -Jin-seok...
Soldatene tok ham og alle de andre unge mennene.
Her kommer vi, vi skal kjempe og vi skal vinne!
Vi var tapre studenter Nå er vi tapre soldater
Vi elsker vårt land Derfor skal vi ut og kjempe
-Hvor har du tenkt deg hen? -Jeg leter etter broren min.
Du får ikke komme inn hit. Du må gå av.
-Jin-seok! -Storebror!
Kom nå. Dette toget går ikke til onkels hus.
Toget går snart. Sett dere ned.
Broren min har gått på feil tog. Vi skal av.
-Sett dere. -Dette må være en feiltakelse.
Vi er flyktninger, ikke soldater.
-Nå er du også innrullert. -Og hvem skal passe på mor? Du?
-Sett deg! Det er en ordre. -Soldater følger ordre. Vi skal av.
Sett deg, sa jeg!
Det må være en feiltakelse. Hvorfor kan dere ikke fatte...
Kom deg av, Jin-seok! Nå!
Gå av, Jin-seok! Nå!
Broren min har hjerteproblemer. Han kan ikke løpe engang.
I krig regnes bare de uten armer og bein som invalide.
Mamma!
-Mamma! Young-shin! -Jin-seok! Jin-tae!
Dra til onkels hus. Vi møtes der. Jeg skal ta vare på Jin-seok.
-Hva har du gjort med ansiktet? -Ta vare på mamma.
Ikke vær redd for oss. Ta vare på dere selv!
Dere må komme tilbake.
Hjelp meg.
Jævla kommunister...
-Kim Ki-tae? -Her!
-Lee Jin-seok? -Det er meg.
-Unnskyld. Får jeg spørre om noe? -Vær så god.
Dette er lillebroren min. La oss få være sammen.
Han er bare student og vet ikke noe om krig.
Det er greit.
Dette er Naktong-elven, vår siste forsvarslinje.
Tar de den, blir neste mål Pusan, og da har vi bare havet bak oss.
Hvis dere gir opp, kommer jeg til å drepe dere selv.
På dette stedet skal vi enten overleve eller dø.
Skriv testamentene deres. Skriv hva dere etterlater dere. Forstått?
Giv akt!
Helvetes snørrvalp. Hva vet han om død og testamenter?
-Kanskje vi burde hilse. Yong-man. -Lee Jin-tae.
Er dere slektninger?
-Han er storebroren min. -Er dere brødre? Faen heller.
Jeg trodde de bare fikk ta én fra hver familie?
Hvem skal nå føre slektsnavnet videre? Skal landet gjøre det?
For noen rasshøl! Drit i testamentet! Drit i det.
Man vet aldri når man får mat neste gang.
Spis den dritten dere får. Dere kan kalle meg onkel Yang.
Han er eldst i troppen. Han sier at han kan spå, men han tar alltid feil.
Velkommen. Ta aldri av dere hjelmen.
Mange får hodet skutt av når de sover.
Jeg er sersjant Lee. Jeg hater alt rødt. Særlig de røde.
Jeg heter Tae-soo. Jeg flyktet fra nord, men jeg er ikke kommunist.
Jeg heter Seung-chul. Jeg var student, men vervet meg frivillig.
-Skal du ikke hilse, menig Jo? -Hvorfor? Vi er snart døde uansett.
Jeg heter Yong-goo. Bare kall meg radiomannen.
Jeg heter Kim Cheol-soo, kall meg Ban.
Hvordan skal jeg kunne kjempe når jeg bare får slik dritt å spise?
Får man ikke noe vann eller suppe? Og det er jo så lite.
Vil du ikke ha det? Gi det til meg.
Spis.
Jin-seok!
Bli her.
Jeg sa jo at du skulle bli der.
Jin-seok!
Hold ut, Jin-seok! Det er storebroren din!
Fortsett å puste! Du må puste!
Pust! Pust! Du må puste!
Pust ut.
Mer, mer. Pust inn.
Trekk pusten dypt, Jin-seok. Du kommer til å klare deg.
Dere må sende broren min på sykehus.
Jeg kan sprenge stridsvognene deres eller fange offiserene deres.
Jeg kan til og med ta med en bombe til fiendens leir.
En har epilepsi. En annen har tuberkulose.
En i 3. tropp har revmatisme, en har hjertefeil. Enda en med tuberkulose.
Trenger du å vite mer? Skal jeg sende alle vekk? Hvem skal slåss da?
På slagmarken kan en frisk bli invalid på et øyeblikk, alt kan skje.
Gjør du det du har sagt, kan jeg til og med sende broren din hjem.
Jeg vil gjøre hva som helst.
Sånn skal det låte. Det er slik kampånd vi er ute etter.
Du må gjøre noe for fedrelandet før du ber om noe.
Bare så du vet det, så har det blitt gjort før.
En far sørget for at sønnen hans ble sendt hjem.
Vil du vite hvordan?
Testamentene er for de som skal dø.
Du må være sterk.
Jeg skulle ønske at alt dette var en drøm.
Jeg ville ha våknet på rommet mitt.
Jeg ville ha fortalt om det ved frokostbordet.
Jeg ville sagt at jeg hadde en merkelig drøm.
Så skulle jeg gå til skolen,-
-og du og mamma skulle gå på jobben.
Ikke vær redd. Det kommer til å ordne seg.
Ilmelding fra bataljons-HK!
2. og 3. bataljon har mistet stillingene.
-Vekk alle! -Mottatt.
Kom dere opp!
Område 721 og 734 er tatt av fienden.
Dessuten er forsyningslinjen vår avskåret.
Det betyr at vi er isolert.
Fjern alle steiner. De blir bare til splinter.
Område 731 og 732 er borte. Nå er det vår tur.
De jævlene kommer til å slå oss ned som hunder.
Det blir ingen igjen til å begrave oss.
La bare kommunistene komme. Jeg skal drepe alle sammen.
Sersjant Huh, Koh Yong-man, Lim Tae-soo, Yang, Jang-
-og Lee Seung-chul. Ta med våpen og bli med meg.
Vi skal plassere miner langs forsvarslinjen.
-Det er jo rett under nesa på dem. -Og så?
-Må jeg bli med? -Jeg går også.
Jin-tae går i stedet for Yong-man. Resten fortsetter som før.
Det skal bli!
Jeg får alltid drittjobbene.
Kommunistene kommer når som helst.
De slakter hele familien til soldater og politifolk.
Det er derfor vi må vinne krigen.
Hvis vi taper, dreper kommunistene oss. Vi må vinne for å leve.
-Hvordan da? Skal vi spise søle? -Fortsett med arbeidet.
Søk dekning!
Yang og jeg henter ham. Dekk oss!
Tilbake!
Det er bare noen få igjen! -Nei! Retrett! Nå!
Han ble truffet i magen og tråkket på en mine.
Hold ham fast!
-Han må på sykehus! -Det går ikke. Sy ham sammen!
-Skynd dere! -Sy ham sammen, ellers dør han!
Går det bra?
Lee Jin-tae...
Hvis du gjør det der en gang til, så dreper jeg deg.
Et minutt til, og han hadde vært død. Skjønner du?
Hvorfor ble du med på oppdraget?
Du sto ikke på listen, men du ble med frivillig.
Jeg fatter ikke hvorfor du gjorde det.
-Det var mitt valg. -Tenk om det hadde vært deg.
Lov meg at du aldri gjør det igjen. Lov det!
Jeg lover.
Jeg vil bare ha litt vann.
Hvorfor faen spiller de den musikken?
De vet at vi er isolerte. De vil drive oss til vanvidd.
Husker dere iskremen? Den var så god.
Man kunne spise til tennene sovnet.
Jeg lurer på hva mamma og Young-shin gjør.
Jeg er sikker på...
At mamma er utrolig bekymret for oss.
-Onkel passer på dem. -Jeg savner alle sammen.
Young-guk, Young-ja, Young-min...
Jeg burde ha latt hunden løpe.
-Hva er det, Seung-chul? -Legg ham ned.
Onkel Yang... Jeg har vondt i magen.
Ikke vær redd. Du kommer til å bli bra.
Hvor er beinet mitt?
Og deg kaller de lege! Ser du ikke larvene?
Hva er dette? Mat?
Det var på tide! Gi oss mer!
Slutt, for faen! Dere sprenger ørene mine!
Vil dere gi opp Naktong-elven?
Seung-chul... Legg det fra deg.
Hvorfor kunne du ikke vente litt til?
Tre av. Tilbake til skyttergravene.
-Skal vi dø her som hunder? -Dø av sult eller bli skutt i hjel.
-Hvem sier at vi kommer til å dø? -Vi har ikke fått mat på en evighet.
-Vi kommer til å dø en ærefull død. -Soldater er også mennesker.
-Det er ikke ærefullt å sulte i hjel. -Hold kjeft!
Du ville ha gått over til fienden for litt brød.
-Heller det enn å sulte i hjel. -Jeg dreper deg før du kommer dit.
Det er bedre å gi opp enn å sulte i hjel som dyr!
Hvem bryr seg om hvem som vinner?
-Skal vi liksom drepe for en ideologi? -Er du ferdig?
Dette er noe helt annet enn vår kamp mot Japan.
Jævla hund!
Nå holder det!
-Kommunistene drepte familien hans. -Det var ikke jeg som gjorde det!
Dette er ikke noe sirkus! Tilbake til skyttergravene!
Er dere ferdige nå?
-Vi går til angrep. -Vi orker knapt å løfte geværene.
Snart spiser vi våre døde, eller overgir oss til kommunistene.
De regner ikke med at vi skal angripe dem.
Vi har vel ikke noe å tape? Vi går dit og utsletter dem.
-Jeg vil kjempe! -Jeg også!
-Jeg blir også med.
Jeg vil kjempe.
Den minste feil kan innebære døden.
Løytnant! La oss dø sammen!
Jeg forstår ikke hvorfor jeg ikke får bli med på oppdraget.
-Du er ikke kvalifisert. -Det er jeg vel. La meg bli med.
-Det er for sent. -Jeg ber Dem. Jeg vil også kjempe.
Din bror ba meg om å la deg slippe, og nå vil du være med.
Hvorfor vil du sette livet på spill?
-Vil du også ha medaljen? -Hva for slags medalje?
Til angrep!
Vær så snill, ikke drep meg.
Jeg er bare 15. Jeg ble nettopp innkalt. Vær så snill...
Jin-tae! Hvor skal du?
Hvis de tar bunkeren, er det ute med oss.
Hvordan kunne de utsultede svina gå til angrep?
Du kan være glad for at du lever.
Storebror!
Går det bra med deg? Bra. Kom, så henter vi litt vann.
Storebror...
Hvorfor melder du deg frivillig til hvert eneste oppdrag?
For en medaljes skyld...
Vil du at jeg skal sendes hjem?
Hva faen er det du driver med? Tror du at du er skuddsikker?
Jeg ser noen som dør hvert sekund! Er du gal?
Tenk om du får en medalje. Tror du at jeg vil dra hjem hvis du er død?
Hvordan skal jeg kunne se mamma og Young-shin i øynene?
-Du er fortsatt ung og syk. -Jeg er soldat nå.
Ikke be dem om å la meg slippe. Vi skal leve og dø sammen.
Hvis du gjør det igjen, kommer jeg aldri til å tilgi deg.
Ikke misforstå, men vi vet ikke hvem som blir den neste som dør.
Hvis jeg kan bli her og overleve, så blir jeg her.
-Du må forstå. -Aldri! Vil du at jeg skal se deg dø?
Jeg dør ikke før jeg har sørget for at du er hjemme igjen.
-Kom nå. -Storebror!
Bare så du vet det, så vil jeg at vi begge skal klare oss.
Men hvis bare en av oss får dra, så vil jeg at det skal være deg.
Hvordan går det?
Dere har gjort en glimrende jobb.
I tillegg til seieren vår, har jeg flere gode nyheter.
USAs marinesoldater har gått i land ved Inchon.
Vi rykker fram når de begynner sitt andre angrep mot Inchon.
Din tapperhet viser hva slags menn bataljonen består av.
Heis dette flagget på Baekdu, ved den kinesiske grensen.
Sersjant Lee Jin-tae!
Stå stille, så skal vi ta bilder.
Hvorfor kjemper to brødre sammen?
Vi hadde ikke noe annet valg enn å verve oss som frivillige...
For å beskytte vårt land mot fare.
Vi hørte at du gjorde en flott jobb ved Nangtok.
Har heltemotet ditt en annen årsak?
Jeg er soldat...
Slik at familien min skal slippe å leve under kommunistenes undertrykkelse.
Jeg sender et brev til de der hjemme. Hva skal jeg skrive fra deg?
-Vi må sende det med en landsbyboer. -Må jeg gjøre det nå?
-Senere. Jeg skal til mottakelsen. -Vi må finne noen fra gaten vår.
Skriv noe fra meg. Vi ses!
Gi meg noen egg! Skjerp deg!
Få et egg!
Er det noen her som kommer fra Manridong?
Noen som bor i Manridong?
Jeg kan ikke huske sist gang jeg spiste noe slikt!
Bare grønnsaker! Hvor er egget mitt?
Vet du om det er sant at Jin-tae skal være med på tv?
Du så jo alle de amerikanske generalene, og alt blitslyset.
Slik blir det for sersjant Lee nå. Og nå er han lagfører i første tropp.
Han svarte bra for seg: "For familiene som undertrykkes av de røde..."
Er du misunnelig? Drep noen kommunister, da.
Ansiktet hans er jo som skapt for tv.
Hva vet dere om å ta seg godt ut på bilde?
Han er ingenting mot dette.
Dæven! Så pen!
Hvordan klarte du å få en sånn kone?
Dere skulle se på sønnen min, ikke på kona mi!
Sønnen min kommer til å bli general, akkurat som MacArthur.
Når er denne jævla krigen ferdig? Jeg trodde det skulle ta en uke.
Når du kommer hjem, må du tilbake på skolen.
-Det blir snart, nå som USA er med. -Sikkert.
Du bor vel i nærheten her?
Hvis moren din er igjen i Seoul, så leter hun nok etter dere.
Ta så mange dere vil ha!
-Gratulerer. -Takk.
Jin-seok. Vet du hva dette er?
Det er sjokoladen som du så gjerne ville ha.
Bare si ifra hvis du vil ha mer.
Jeg trenger bare å be om det, så gir de meg mer.
Ja, jeg har drukket litt.
Ikke vær redd. Snart er du hjemme.
Om noen dager skal jeg heise flagget på Baekdus topp.
Du burde sove.
Fra og med i morgen av blir det tøft.
-Sendte du brevet? -Jeg ba noen om å gjøre det.
Jeg tror ikke at de har kommet tilbake til Seoul.
Det blir kaldt i natt. Pass på så du ikke blir forkjølet.
I dag føltes det som om du var en fremmed.
Jeg har tenkt mye i dag.
Jeg vil be deg om noe.
Vær så snill, glem det med den medaljen. Det er ikke verdt det.
Du er min eneste bror.
Vi må komme levende hjem, begge to.
Jeg husker da pappa døde da jeg var syv,-
-og mamma ble så sjokkert at hun sluttet å snakke.
Du hjalp meg gjennom det.
Og i overmorgen...
Da skulle du ha giftet deg...
Jeg håper du tenker på Young-shin,-
-Young-guk, Young-ja og Young-min, og ikke bare på meg.
Pyongyang, Nord-Korea. Oktober 1950.
Kommunistjævlene slår hardt tilbake. Hvor er kapteinen deres?
Dekk meg!
-Det er flere der oppe. -Jeg så dem.
-Dekk meg. -Det er for farlig.
Søk dekning!
-Hva er det? -Følg meg.
-Kapteinen deres flykter. -Tredje tropp tar seg av det.
-Det er tredje tropps oppgave. -Det er en ordre!
Ikke gå.
I svarte...!
Sersjant Lee!
Jævla hund!
***
-Ikke rør deg! -Skyt meg!
-Jeg sier ingenting! -Kom deg opp!
Hold ut, Yong-man.
Kommer jeg til å dø?
Sanitet!
Ikke gi opp, Yong-man. Du må holde ut.
Det er kapteinen deres!
Jeg tok ham!
-Hold ut, Yong-man. -Kom igjen.
Giv akt. Hils.
Vi fortsetter over elven Aprok, ved grensen til Kina.
Jeg håper dere alle kommer levende frem. Nå går vi videre.
Hva er det?
Medaljen... For hvem sin skyld gjør du egentlig dette?
Du elsker å være helt, ikke sant? Forfremmelser, fester og intervjuer.
Hvem vet? Kanskje du blir bataljonssjef en dag.
Men du skal huske dette:
Yong-mans sønn, Min-seok, kommer til å vokse opp uten faren,-
-og han kommer alltid til å hate deg.
-Slutt. -Hvis du hadde hørt på meg,-
-så hadde ikke han vært død!
Vet du hvorfor han døde? Vet du hva du gjorde mens han døde?
Hva er vitsen med en medalje når folk må dø for den?
Ikke et ord til.
Hva fa...
Kommunistene har slaktet alle i byen. Kom.
Meld fra til hovedkvarteret.
Ta dere av likene!
Hjelp meg å finne mamma, vær så snill.
Ikke gråt. Jeg skal hjelpe deg.
Sanitet!
De har til og med lagt igjen minefeller!
Drep alle!
Jævla kommunist!
Dø!
Helvetes imperialistlakei!
Ikke drep meg! Vær så snill! Ikke drep meg!
Opp mot veggen med dere!
-Du der! -Jeg overgir meg.
-Hvor mange er det der inne? -Fem.
De kommer ut. Ikke drep oss.
-Dere drepte dem, ikke sant? -De var døde da vi kom.
-Jeg dreper deg hvis du lyver. -Ikke skyt.
-Drepte dere dem? -Ikke skyt!
-Yong-seok! -Jin-seok!
-Hva har skjedd? -Jeg måtte bli med dem eller dø.
Det er over nå. Ikke gråt.
Drikk.
Skal jeg rapportere dette?
Jin-tae!
Meld fra at fienden ble drept i kamp. Vi kan ikke dra på dem.
Det er Yong-seok. Han var som en bror for deg.
Jeg ser bare en kommunist.
Det er jo meg, din venn Yong-seok.
Den som slakter vårt folk, er ikke min venn.
-Vi er ikke kommunister! -Han ble tvunget til å bli med!
-Var det dere som drepte dem? -Nei, jeg lover!
-Han sa at det ikke var ham. -Jeg stoler ikke på kommunister.
-Ikke drep meg, vær så snill! -Ikke ta på meg!
-Ditt svin! -Ikke drep meg!
Hvis du gjør det, så rapporterer jeg at du har skutt ubevæpnede soldater.
Du er ikke bedre enn kommunister som dreper sivile.
Dere er gale. De er fanger.
Du så hva de hadde gjort. De er dyr.
-Vi er også dyr hvis vi dreper dem. -De startet krigen.
Vi er akkurat som dem, verken bedre eller verre.
Drep dem, da. Skyt!
Hva venter dere på? Skyt!
Dere var heldige i dag.
Hyesanjin, nord i Nord-Korea. November, 1950.
-Yong-seok. -Jin-seok.
Ta dette.
Gutter! Vær så god.
-Hvordan går det? -Jeg har det bra.
Bruk den tiden du trenger.
Jeg sendte en rapport om deg til regimentshovedkvarteret i dag.
Jin-tae... Han er ikke som før. Han er så forandret.
Før jeg måtte dra, traffjeg moren din og Young-shin.
Er det sant? Hvordan har de det? Når kom de tilbake?
Rett etter at dere ble innrullert.
Hun ville være hjemme i tilfelle dere kom tilbake.
Hun spurte alle om dere.
Da hun så meg, gråt hun. Jeg minnet henne om dere.
-Og nudelkafeen? -For å være ærlig... Hun er dårlig.
Hva feiler det henne? Er hun alvorlig syk?
Jeg vet ikke helt. Hun har vansker med å bevege seg.
Det var tungt for Young-shin å forsørge alle sammen.
Kommunistene lot henne ikke ha kafeen.
Hun går på politiske møter hele tiden. Det er eneste måte å få mat på.
Ikke vær redd. Kanskje det blir bedre nå.
Jeg savner nudlene til moren din.
Taperen får ikke mat på to dager.
Slåss ordentlig!
Er ikke to dager så ille? Vil dere heller ha fem?
Er dere ikke sultne?
Lat som han er et sørkoreansk svin.
Hvem skal være den jævla sørkoreaneren?
-Det kan du være! -Du trenger ikke.
Du trenger ikke. Nå er det bare deg og meg.
Slåss, ellers sulter du i hjel.
-Slutt! -Kom igjen, din jævel!
Kom igjen.
Sånn skal det være.
Det er ikke slutt ennå.
Vi slåss til en av oss blir liggende.
-Du kommer til å drepe ham! -Slipp meg!
Hvis noen prøver å hindre meg, skal jeg drepe ham.
Kom deg opp, ellers sulter du i hjel.
Slåss, ellers dør du!
Slåss, din jævel!
Mange av våre tapre soldater har gitt sitt liv for fedrelandet, -
-men den etterlengtede seieren er nå nær forestående.
-Sitt stille! -Det gjør jo vondt.
Når får vi dra hjem?
General MacArthur har beordret FN-styrkene å rykke frem nordover.
Vi har seiret!
Seier!
Nå banker vi dem!
Det virker som om krigen snart er slutt.
-Tja. Kineserne støtter Nord-Korea. -Det er bare kommunistpropaganda.
Hva sier du, onkel Yang?
Solflekken og Store bjørn har mistet styrke nå, og...
Vi er hjemme igjen før nyttår!
-Er du sikker denne gangen? -Hva i helvete...?
Ja, ja, jeg tror deg.
Jin-tae! Gratulerer!
Han er tildelt tapperhetsmedaljen!
Jeg regnet med at du skulle få den.
Du fikk den fordi du fanget kapteinen levende.
-Hva er en tapperhetsmedalje? -Idiot!
Hvis "tapperhet" er med i navnet, er det en fin medalje.
I morgen kommer bataljonssjefen selv for å overrekke den.
Gi ham en varm applaus.
Nå kan du være soldat for alltid!
Jin-seok!
-Vi må snakke sammen. -Ja vel, men raskt. Jeg har vakt.
Snart kan du dra hjem og gå på skole. Du har gått glipp av mye.
Det er du som burde dra hjem. Du er jo syk. Jeg drar ikke hjem.
-Du har å gjøre som jeg sier. -Jeg vil ikke ha noe av deg.
Hva er det med deg?
Jeg måtte slite for den medaljen. Det er en sjanse for oss begge.
For deg, kanskje. Ikke for meg.
-Tenker du på hva medaljen står for? -Jeg ville bare få deg sendt hjem.
Den medaljen kostet Yong-man livet. Jeg drar ikke.
-Du må gå på universitetet. -Hvorfor? Jeg hater alt du står for.
-Du bestemmer ikke over meg. -Mener du virkelig det?
Jeg gjør mine egne valg. Ikke fortell meg hva jeg skal gjøre.
-Vil du at en av oss skal dø? -Da kan du dra hjem i stedet.
-Hvorfor risikerte jeg livet mitt da? -Jeg ba deg aldri om det!
Jeg vil at du skal komme hjem i live.
Jeg vil også dra hjem, bare så du vet det.
Men familien vår har satt sitt håp til deg.
Jeg angrer ikke på at jeg kuttet ut skolen og pusset sko for din skyld.
Mamma slet seg ut for din skyld. Er du klar over hva vi har ofret?
Jeg vet alt. Hvorfor er jeg den eneste du bryr deg om?
Hvis du hadde tenkt på Young-shin og Yong-man, så hadde du latt være.
Jeg bryr meg ikke om hva du synes, bare du drar hjem.
Staben evakueres først. Ta med alle graderte papirer, brenn resten.
Enda et telegram. "Trekk dere tilbake til andre møteplass."
12., 13. og 25. regiment, samt USAs tropper, har allerede begynt retretten.
Hvor mange kinesiske tropper er satt inn?
Bare mot byen Wonsan: minst 100 000.
Skynd dere! De rykker nærmere!
Hva er det du gjør, sersjant Lee?
Faen heller! Nå gikk jo alt så bra.
Nå kommer vi aldri hjem før nyttår.
Skal vi bare dra? ldiotisk! Burde vi ikke dø her?
Vi burde kjempe i stedet.
Slutt å syte! Raska på!
Jeg ville tro på pisspratet ditt, men se hva som skjedde.
Gjør jeepen klar!
Hvor lenge skal vi dra på dem?
Ikke rør deg!
Ta ham!
-Sersjant Huh! -Jeg klarer meg. Kom dere av gårde.
Sanitet!
De svina.
Hvor er armen min?
Tilbake, ellers dreper jeg ham!
Drep ham!
Tilbake, tilbake...
Skyt dem!
Slipp ham.
Kommer dere nærmere, så dør han.
Nei!
Yong-seok! Yong-seok!
Er du gal?
Hvordan kunne du?
Din jævel!
Slutt!
Få ham til å komme tilbake! Du er en morder!
Din jævel!
Hva faen er det dere driver med?
Kutt ut, begge to!
Vi må vekk herfra.
Hvorfor trekker vi oss tilbake uten kamp?
Jangdan, nær 38. breddegrad. Desember 1950.
"De tildeles tapperhetsmedaljen for Deres innsats i Pyongyang,-
-og fordi De i mange slag har utvist heltemot-
-utover det plikten krever. President Rhee Syngman."
-Sersjant Lee Jin-tae! -Gratulerer! Du fikk den til slutt.
Det burde ha vært en seremoni. Jeg beklager.
Første bataljon fortsetter til tredje møteplass.
Andre, tredje og fjerde bataljon skal til femte møteplass.
Dere skal være på plass klokken 18.00 i morgen.
Alle styrker skal reorganiseres der. Tre av.
Vi ses på tredje møteplass.
Får jeg snakke med Dem? Det gjelder broren min.
Jeg skal legge inn en forespørsel hos divisjonssjefen.
Takk.
-Jeg er redd vi må tilbake til Seoul. -Jeg er redd vi må over Nakdong.
-Vet dere hvor Jin-seok er? -Han gikk for en stund siden.
-Alene? -Han skulle hilse på moren deres.
Hun er visst syk.
Kjør!
Mamma!
Jin-seok!
Young-shin.
Gudskjelov at du lever. Dette er vel ikke en drøm?
Jeg møtte Yong-seok. Han sa at mamma var syk.
Hun har det mye bedre nå. Hun kan arbeide igjen.
Hvordan går det med Jin-tae? Hvorfor er ikke han her?
Han har det bra. Han er veldig opptatt akkurat nå.
Det er bra. Mor er så bekymret.
-Er du Kim Young-shin? -Ja, men...?
-Bli med oss. Du skal forhøres. -Hvorfor det?
-Hva? -Hvem er dere?
-Si hva det gjelder. -Ligg unna.
-Stopp! -Bare skyt, hvis du våger!
Sett henne på lasteplanet. Ta med dette svinet også.
Gå hjem, Young-guk! Ikke følg etter meg!
Kom deg av!
-Hva er dette for slags sted? -Det er her vi forhører kommunister.
-Dere begår en tabbe. -Vi får vel se. Inn med deg.
Lee Jung-ja, Jung Kook-sup og Kim Young-shin.
Legg an!
Ikke prøv deg. La oss unngå å skade hverandre.
-Reis deg opp, Young-shin. -Jin-tae...
Hvor er Jin-seok?
-Han ble ført til den store bygningen. -Hva er det som foregår her?
De sa at jeg skulle forhøres og førte meg hit.
Vi henretter kommunister i henhold til loven.
Jeg bryr meg ikke om hva dere gjør, hun blir med meg.
-Da er du også kommunist. -Ja, sikkert.
Kim Young-shin meldte seg inn i kommunistpartiet den 23. juni.
Vi har underskriften hennes.
Jeg gjorde det for å få mat. Jeg visste ikke hva det var.
Hun arbeidet for partiet 35 ganger og deltok på utallige møter.
Vi sultet! Jeg måtte gjøre noe for å skaffe mat.
Sør-Koreas myndigheter ga oss ingenting!
Hold kjeft. Gå til siden.
-Ikke vær dum. -Du skal også dø.
-Rører dere henne, dør vi alle. -Dette er siste advarsel. Gå til siden.
Stå stille!
-Ellers dreper jeg deg. -Begriper du hva du gjør?
Jeg hindrer dere i å skyte uskyldige sivilister. Ta henne med.
Skal du redde en hore? Hun har ligget med samtlige nordkoreanske offiserer.
-Hold kjeft! Jeg blåser hodet av deg. -Det er derfor hun ikke har flyttet.
-Det er ikke sant. -Ikke prøv å nekte for det.
-Det er løgn! -Gå! Nå!
Jeg sier det ikke flere ganger. Tar dere henne, er dere også kommunister.
Du må tro meg, Jin-tae.
Stikk, for faen!
Hold ut.
Hold ut, Young-shin.
Du har fortsatt lommetørkleet...
Du aner ikke hvor mye jeg har savnet deg.
Jeg har aldri gjort noe skammelig. Du må tro meg.
Young-shin...
Jeg kan ikke...
...dø nå.
Hvordan kan jeg...
...dø nå?
Young-shin...
Young-shin!
Hvorfor tvilte du på henne?
Du vet at du drepte henne.
Du drepte henne, din morder.
Du er gal...
Skjøt du medlemmer av den antikommunistiske føderasjonen?
Tapperhetsmedaljen gir deg ikke rett til å bare skyte folk.
Hvordan kan vi utkjempe en krig med sånne som deg på laget?
-Får du tak i hovedkvarteret? -Jeg prøver fortsatt.
Hvordan skal vi kunne holde stand i 72 timer med slike idioter?
Send broren min hjem.
Det forrige befalet mitt lovet meg det.
Hva slags pissprat er dette?
Skal broren din sendes hjem bare fordi du har fått en medalje?
-Du trenger bare å rapportere det. -Jeg tror ikke mine egne ører.
Jeg driter i hva han har lovet!
Tror du at det er en slags forretningsavtale?
-Det var han som begynte. -Hvordan våger du å svare?
Tenk over hva du har gjort. For en sløsing med medaljer.
Ilmelding fra første kompani.
Sleng ham i arresten!
Jeg driter i ordren! Slå retrett!
Jeg tar det hele og fulle ansvar. Alle kompanier skal trekke seg tilbake!
-Åpne arresten. -Du er gal!
-Gi ordren! -Kommunistene dreper deg først!
-Jeg vil bare ha broren min ut. -Ikke før vi har forhørt dere.
Gi ordren! Nå!
En ting til. Angående fangene...brenn dem!
-Gi kontraordre! -Legg fra deg våpenet.
-Det er en ordre. Legg ned våpenet. -Gi kontraordre!
Lee Jin-tae!
Militærsykehuset i Taejon. Sør-Korea, juli 1951.
Jin-seok!
-Du ser ut til å ha det bra. -Takk. Du reddet livet mitt.
Jeg trodde jeg skulle dø i arresten.
Det gjorde jeg også, da du ble skutt på vei ut.
Du har visst englevakt.
-Når slipper du ut herfra? -Neste uke.
Så fint at du blir utskrevet.
Moren din trenger sikkert hjelp.
Denne helvetes krigen burde vært slutt nå.
Kampene ved 38. breddegrad er fortsatt blodige.
Hver dag går mange liv tapt, uten at vi gjør noen fremskritt.
Jeg kjøpte disse på veien.
Takk, nok en gang.
Broren din sendte-
-dette brevet hjem, men det ble sendt tilbake til leiren. Ta det.
Jeg tviler på at han trakk seg tilbake. Jeg har lett overalt, men...
Jeg vil ikke vite det. Jeg bryr meg ikke om det.
Menig Lee Jin-seok! Du har besøk!
Vår dekorerte krigshelt er blitt kommunist.
Det er et problem for oss,-
- og et propagandakupp for dem. -Først kunne vi ikke tro det.
Forloveden hans ble henrettet fordi hun var kommunist.
-Han vet ikke noe om kommunisme. -Hvordan kan han da ha blitt en?
Han ville ikke ha gjort det hvis han hadde tenkt på familien sin.
Du blir også mistenkt hvis du ikke kan forklare dette.
Jeg bryr meg ikke om Jin-tae.
Den Jin-tae jeg kjente, var en uskyldig skopusser-
-som elsket familien sin, særlig sin bror.
Mannen med medaljen som leder flaggkompaniet er ikke min bror.
Hva skjedde med Jin-tae? Jeg ble også forhørt.
-Vil du ha lunsj? -Hvordan kan du tenke på mat?
Utrolig! Skulle Jin-tae ha blitt kommunist?
Først så han forloveden bli drept, og så...
Han må ha trodd at du omkom i brannen.
Han var så glad i deg.
Jeg blåser i ham!
Han bryr seg bare om medaljer og forfremmelser!
Kanskje de jævla kommunistene tilbød ham en høyere grad.
Kjære mamma. Jeg savner deg hver eneste dag.
Ikke vær bekymret for Jin-seok.
Jeg skal passe på at han ikke blir skadet.
Hils Young-shin fra meg.
Når jeg kommer tilbake, lover jeg å gjøre deg glad igjen.
Det er veldig kaldt her. Ta vare på deg selv, mamma.
Alle her kommer fra kampene ved den 38. breddegrad.
Du er gal som drar tilbake dit.
Du vet ikke engang om du kan finne ham.
Du blir jo utskrevet om en uke.
Tenk på moren din.
Vi ses.
Du må jo ta vare på Young-shins søsken! Jin-seok!
Vær forsiktig, din jævel.
Vi angriper høyde 931 og 851 og slår inn en kile mellom dem.
Første og andre bataljon angriper fra begge flanker.
Vi må utslette flaggkompaniet, koste hva det koste vil.
Ikke glem at vi angriper en dag tidligere.
-Skal menig Lee være med? -Han står over denne gangen.
Amerikanerne flyttet angrepet frem, så vi rekker det ikke.
Han får snakke over høyttalersystemet.
Unnskyld meg. Jeg er Lee Jin-taes bror.
For en ære å treffe forræderens bror.
Han tror ikke at det er meg hvis han ikke får se meg.
Vi angriper om en time. Du vil ikke rekke det.
Hvis han ser at jeg lever, kommer han sikkert tilbake.
Kommer ikke på tale.
Jeg ber Dem, la meg få gjøre det.
Gjør du dette for din brors skyld eller for fedrelandets?
Gjør deg klar til å tale.
40 minutter igjen til angrepet.
Det er ikke meldt om fiendtlig aktivitet.
Artilleriet er klart!
-Hvor er manuset? -Det har ikke kommet ennå.
Vent her.
Sjekk utstyret: bajonett, granater, ekstra magasiner...
Menig Lee løper mot fienden.
-Hva er dette? -Han har overgitt seg.
Jeg dreper deg hvis du lyver.
Jeg vil treffe broren min, han leder flaggkompaniet.
-La meg treffe ham. -Undersøk dette!
Vi har en feig hund her som hevder at han er bror til Uglemor.
La meg snakke med ham! Han vet ikke at jeg lever!
Han sier at broren hans er død.
La meg få snakke med ham!
Jin-tae, det er meg, Jin-seok!
Helvetes spion! Hva slags oppdrag har du?
Spytt ut, ellers blåser jeg hodet av deg!
La meg snakke med ham. Han vil kjenne meg igjen.
-Ikke ta meg for en idiot! -Jeg ber Dem!
-Ut med det!
Vi har fått ordre om å føre ham til sikkerhetstjenesten.
Ut med ham!
-Hvor er flaggkompaniet? -Spør sikkerhetstjenesten.
Flyangrep!
Hvor er flaggkompaniet?
Til angrep!
Hvor faen har du tenkt deg hen?
En sørkoreansk hund!
Flaggkompaniet!
Dø, din jævel!
Det er meg, Jin-seok. Slutt!
Dø!
Jin-tae!
Din jævla sørkoreanske hund! Dø!
-Slutt, Jin-tae! -Jævla hund!
Se godt på meg! Det er meg, Jin-seok, din eneste bror.
-Jeg er broren din! -Jævla hund!
Slå retrett!
Kom deg opp!
Du må bli med meg!
Kom, vi rekker det ikke!
Kom deg opp, storebror! Vi må komme oss vekk!
Kom, vær så snill!
Tenk på mamma...
Du må stelle Young-shins grav.
Du lovte meg så mye.
Du kan ikke dø her.
Du må leve...
Slik at du kan se meg begynne på universitetet.
Jin-seok...?
Lever du?
-Gå! -Jeg går ikke alene.
-Bare gå! -Aldri. Reis deg opp.
Hør på meg. Jeg overgir meg og finner deg etter krigen.
Jeg lagde sko til deg som du skulle ha på universitetet.
De er ikke ferdige ennå, så jeg kommer ikke til å dø. Gå nå!
-Jeg vil ikke! -Jeg klarer meg.
Gjør som jeg sier! Gå nå!
-Jeg går ikke uten deg! -Da dør vi begge. Gå nå!
Se meg i øynene. Tro meg.
Jeg fant denne etter brannen.
Gi meg den...
...når vi møtes igjen.
Du må komme tilbake!
Du lovte...
At du skulle komme tilbake og gjøre ferdig skoene.
Hva gjør du her?
Jeg har ventet så lenge.
Du lovte å komme tilbake. Hva gjør du her?
Si noe!
Jeg har ventet i femti år. Si noe til lillebroren din.
Jeg skulle ikke ha latt deg være igjen alene der borte...
Storebror...
Jin-seok! Jin-seok!
Vi skal gå og hente vann.
Young-guk, Young-ja og Young-min. Så store dere er blitt.
Jeg og søsteren min skal begynne på skolen igjen.
Jeg gleder meg til skolen. Du, da?
Ja, man må gå på skole.